Amerikansk freakshow forstyrrer ferieharmonien
Republikanernes landsmøte var et fascistoid og kirurgisk katastrofeområde. Lytehumor ahoi!
Det var aldri meningen at jeg skulle konsentrere meg så mye om USA. Da jeg fant ut at jeg skulle skrive om høyreekstremisme, sprø subkulturer og nettbasert perversitet, tenkte jeg at det finnes nok av slikt i Norge, Skandinavia og Europa som jeg kan ta av. Men man kommer liksom ikke bort fra USA i dag. Det som foregår der preger det som skjer her i såpass stor grad. Det hele er så fordømt farlig. Jeg ender konstant opp med å skrive om amerikanske greier.
Og så kommer slikt som Republikanernes landsmøte, og galskapen i informasjonsstrømmen koker over igjen.
Grotesk kirurgi
Jeg har selvfølgelig ikke giddet å se alt fra republikanernes landsmøte, ikke en gang en hel tale. Jeg har bare plukket opp ting her og der. Men det er klart man som relativt vanlig menneske blir frastøtt av det man ser. Om ikke for det politiske, så det rent visuelle.
Jeg føler forresten ingen skam over å konsentrere meg spesielt om lyter og fysiske skavanker når det kommer til denne gjengen her.
Hele landsmøtet var et perverst fantasmagoria hvor underverdens hesligste skapninger fikk vise seg frem. Det var Hieronymus Bosch for internettalderen, ispedd glorete americana og vulgær kristofascisme.
Trump raller usammenhengende, kamera går så over til det skumle ansiktet til Laura Loomer som befinner seg både i salen og i marerittene til alle nervøse barn der ute.
Folk på Twitter fortsetter å påpeke at Loomer nå ligner på dukken i Saw-filmene, og jeg klarer ikke å riste det fra meg.
Matt Gaetz kniver med Loomer i en satanisk konkurranse om hvem som kan se mest skremmende ut. Det kan virke som den amerikanske høyresiden har sin egen plastiske kirurg som har funnet ut at det er smartest å bare gjøre det disse konservative sosiopatene ber dem om.
- Doc, I kinda wanna look like a serial killer that has murdered a Baldwin brother, and now uses the Baldwin brother's face as a mask.
- Excellent choice, sir. I'll prepare the operating table.
Det ser ut som noen har prøvd å skyte Gaetz over en fotballbane med katapult, men så har en skøyer limt bakhodet hans fast til katapultarmen –– kraniet hans vil et sted, men huden holder ham tilbake. Noe må revne snart.
Kayfabe
Hulk Hogan river av seg T-skjorta i raseri over at noen prøvde å knerte Trump, og illustrerer på sin egen tilbakestående måte at vår politiske virkelighet og "kayfabe" – den falske virkeligheten de opererer med i wrestling – nå blør inn i hverandre.
Hogan skyldte vel forresten sensei Thiel en opptreden på landsmøtet, siden det var Thiel som finansierte søksmålet hvor Hogan klarte å felle Gawker, etter de publiserte videoen hvor Hogan pulte kona til kompisen sin. Thiel gjorde dette som hevn for at Gawker outet ham som homofil.
Jaggu mye trad-verdier i GOP, gitt.
Hogans opptreden får meg til å savne en annen wrestler som etter hvert ikke helt klarte å skille mellom kayfabe og virkelighet: de intense rallingene til "Macho Man" Randy Savage var kanskje en anelse usammenhengende, og muligens litt preget av en usunn cocktail av kokain, anabole steroider og gjentatte slag i hodet over lengre tid, men han holdt det hele unna politikken. Randy Savage snakket om Randy Savage. Det fantes egentlig ingen andre på denne planeten for Randy Savage enn Randy Savage.
Den gangen Savage plutselig freaket ut og stakk av midt i en harang –– fikk han med sin anabole visdom en visjon om fremtiden, en fremtid hvor wrestling-kayfabe og politikk blødde inn i hverandre? Var det dette som skremte ham?
Jeg stiller bare spørsmål.
Eyeliner-hillbillyen og froskene
Peter Thiels vesle marionette, Trumps visepresidentkandidat og hillbilly-smørbukk J.D. Vance, fortsatte på landsmøtet sin ondskapsfulle gjettelek med verdens befolkning: bruker han eyeliner, eller er han sånn på ordentlig?
Vance ser til tider ut som et grimt portrettmaleri av en avdød baron, der noen, eller noe, i veggen bak maleriet har kuttet bort øynene så de kan kikke ut i de dunkle korridorene, sulten og ventende på dumdristige ungdommer som inngår veddemål i fylla om hvor lenge de tør å oppholde seg i mørket i en forlatt herregård hvor grusomme ting har skjedd i fortiden.
Men er det faktisk eyeliner? Vi har rett til å vite!
Jeg vurderte faktisk å skrive en artikkel om Vance og den skitne kulpen ytterst til høyre som han plasker rundt i, men fant ut at jeg ikke orker å måtte forklare de folka en gang til akkurat nå.
Jeg skrev en liten artikkel om Peter Thiel en gang, men fikk ikke plass til å gå nærmere innpå hans unge, ironiforgiftede fascistdisipler. Det er mulig jeg om ikke altfor lenge kommer til å skrive en slags guide til dette landskapet, prøve å vise hva New Right er, hva som er Dissident Right og hvorfor slike ting som New Right og Dissident Right på mange måter driver med rebranding av ideer og personligheter fra ytre høyrebevegelser som NRx, Alt-Right og Alt-Lite.
Og hva fanken er Frogtwitter liksom? Og hvorfor har tidligere venstreradikale hipstere som Red Scare-jentene begynte å virre rundt med disse fascistene?
Det får være et prosjekt til en annen gang, når jeg har mer tid og en større dose med Ritalin i knollen.
Denne artikkelen av James Bloodworth er ganske god og konsis, og kan sikkert være en grei og myk inngang for de som ikke er altfor bevandret i temaet, ikke minst politiske journalister.
For det er en litt artig og stakkarslig mentalitet blant mange i media, samt hos en del politisk interesserte folk ellers på sosiale medier, hvor de ser ut til å være livredde for å erkjenne de mer fascistoide, ekstreme, subkulturelle eller nettkulturelle aspektene ved visse temaer, de fornekter at slikt faktisk er forbundet med viktige politiske personligheter. For i det øyeblikket man erkjenner at det er der, blir man på en måte litt vulgarisert selv.
Det er flaut å innse at det man skriver om ikke nødvendigvis bare dreier seg om voksne mennesker ikledd dress og slips som opererer ut fra et vanlig politisk tankesett, men at det faktisk inneholder både ekstreme og gjerne fullstendig absurde elementer, og underlige skikkelser som fascist-bodybuildere som kaller seg Bronze Age Pervert eller Raw Egg Nationalist, eller spake Silicon Valley-nerder med fancy ideer om monarki og diktatur som kaller seg Mencius Moldbug.
Sjangersnobberi
Jeg liker å sammenligne dette med avskyen for sjangerlitteratur eller sjangerfilm, og da spesielt skrekksjangeren. Intellektuelle, eller folk som gjerne anser seg selv som det, holder gjerne for nesen med en gang skrekkspøkelset dukker opp.
Dette er ikke ekte litteratur! Dette er ikke filmkunst! Det er vulgær, populistisk underholdning for massene!
Om det skulle dukke opp noen skrekkelementer i filmer de liker, skynder de seg med å kalle det «psykologisk thriller» eller noe sånt. Det kan ikke bare være skrekk, for skrekksjangeren er jo ment for hoi polloi.
New Right/Dissident Right/Frogtwitter-greiene har samme effekt på politiske skribenter: her begynner det å bli for vulgært, så man må prøve å ignorere det så mye som mulig. Gjøre det om til noe annet. Konsentrere seg om det som virker litt mindre fjollete.
Man kan ikke erkjenne at J.D. Vance, eller Peter Thiel, eller Ron DeSantis – eller Trump for den saks skyld! – henter ideer og intellektuell kraft fra et online-landskap befolket av bisarre personligheter som kaller seg selv Bronze Age Pervert, Second City Bureaucrat, Raw Egg Nationalist eller 17th Century Shytepost. Det blir for klovnete og teit.
Og man er da for fanken ikke klovnete og teit!
For å gjøre det hele verre for folka som skal skrive om disse greiene: de må da traske rundt i mitt landskap. Og som noen av dere kanskje vet, avfeies jeg ofte som en fyr som kun bryr meg om uviktige, obskure og fjollete fenomener uten noen reell betydning for noe som helst, i hvert fall ikke for storpolitikken.
Man vil ikke befinne seg i Lasseland, det er vulgært og uvoksent.
Og man er da for fanken voksen!
Vel, sleik meg i brunøyet, sukkertruse, og velkommen til min sump. Du gidder ikke lese Bronze Age Mindset fordi det er en tåpelig bok for useriøse nettfascister? Synd, for J.D. Vance og uhorvelig mange andre i MAGA-eliten har enten lest den, eller lepjer i seg vann fra en kulp hvor den har tung innflytelse.
Claremont Institute, trumpismens intellektuelle alibi og på mange måter milevis foran Heritage Foundation hva gjelder å gå fullstendig føkkings bananas for Trump, hadde et symposium der de drøftet Bronze Age Mindset og dens forfatter over flere artikler. Michael Anton, etter å ha merket seg at hyenene i Trumps stab i Det hvite hus leste Bronze Age Mindset, mener at Bronze Age Pervert er høyresidens fremtid.
Ikke verst for en fascistisk mannosfære-influencer som en gang tilbød vår egen nassetass Varg Vikernes en skvett sæd i capuccinoen hans.
Claremont-honcho Anton fikk forresten sin utgave av Bronze Age Mindset da han var gjest i et middagsselskap. Giveren var ingen ringere enn Curtis Yarvin, helten til J.D. Vance.
Så svelg stoltheten og på med vadebuksene, dere som skal kikke nærmere på fenomenet J.D. Vance. Kom dere ned i kloakken. Det stinker her, men du blir vant til det.
Men tilbake til fesjået.
Weekend at Turnips
Alt fra GOP stinker nå. Det republikanske partiet anno 2024 er et ødelagt, absurd og farlig parti. Trump leder dem rett ned i avgrunnen, og de følger lystig etter, for de er lovet et skinkefarget utopia uten aborter og transdasser. Frykten og forakten for “woke” overstyrer absolutt alt, sulten etter makt og varig dominans er for sterk. De må ha Trump.
Det finnes turnips som passer bedre i presidentrollen enn Trump.
Jeg har aldri sett turnips sverme for Putin.
En turnips er den beste turnipsen den kan være, det er mer enn man kan si om Trump, både som menneske og president.
Hadde jeg vært amerikaner, noe jeg nå om dagen er ganske glad jeg ikke er, hadde jeg fullstendig ignorert Bidens alder, eller skavankene til hvem enn som blir Demokratenes kandidat. Jeg ville heller stemt på en vegetativ komapasient enn Trump.
Biden er eldgammel, men om det verste skulle skje, om han faller død om under sin eventuelle andre runde som president, kan Demokratene bare dra en Weekend at Bernie's. La kadaveret til Biden manøvreres rundt av et intrikat system av trinser og rep, så kan stemmen styres av AI som har blitt foret med talepunkter fra en bunke fornuftige bøker om statsmannskap.
Jeg antar jeg prøver å si at Det republikanske partiet i USA er forgiftet og fortapt, og at vi lever i teite tider.
Morna.
PS: Gromgutten Thomas Seltzer sendte meg melding etter publisering om at jeg hadde glemt å ta med Rudy Giulianis fall på landsmøtet.
Mea culpa!
Med smeltende hårfarge, konspirasjonsgalskap og en pressekonferanse på parkeringsplassen mellom et krematorium og en dildobutikk, har Giuliani for lengst etablert seg selv som en vandrende visuell metafor for hele Det republikanske partiet.